PHYSICAL CULTURE AND SPORT: SCIENTIFIC PERSPECTIVE
ISSN 2786-6645 ISSN 2786-6653 (online) Публікується з лютого 2022 року Видавництво: Хмельницький національний університет (Україна) Періодичність: 4 рази на рік Галузь знань: А - Освіта, I - Охорона здоров’я та соціальне забезпечення за спеціальностями: А1 - Освітні науки, А5 - Професійна освіта (за спеціалізаціями), А7 - Фізична культура і спорт (Наказ МОН №1166 від 23.12.2022 р.), А4 - Середня освіта (за предметними спеціальностями), І7 - Терапія та реабілітація (за спеціалізаціями) (Наказ МОН №349 від 24.02.2025 р.) Мови рукопису: змішаними мовами: українська, англійська, польська Редактор: Павлюк Євген (м.Хмельницький, Україна) Реєстрація суб’єкта у сфері друкованих медіа : Рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення №1373 від 25.04.2024. Ідентифікатор медіа: R30-03989 Реєстрація: фахове видання категорії "Б". Накази Міністерства освіти і науки України про затвердження рішень Атестаційної колегії №1166 від 23.12.2022 року та №349 від 24.02.2025 року. Вартість публікації: 125 грн за сторінку + 50 грн вартість DOI. Друкований екземпляр додатково 200 грн. Здобувачі освіти Хмельницького національного університету публікують результати наукових досліджень безкоштовно. Умови ліцензії: автори зберігають авторські права та надають журналу право першої публікації разом з твором, який одночасно ліцензується за ліцензією Creative Commons Attribution International CC-BY, що дозволяє іншим ділитися роботою з підтвердженням авторства роботи та первинної публікації в цьому журналі. Заява про відкритий доступ: журнал "PHYSICAL CULTURE AND SPORT: SCIENTIFIC PERSPECTIVE" забезпечує негайний відкритий доступ до свого змісту за принципом, що надання вільного доступу до досліджень для громадськості підтримує більший глобальний обмін знаннями. Повнотекстовий доступ до наукових статей журналу представлений на офіційному веб-сайті в розділі Архіви. Адреса: Науковий журнал “PHYSICAL CULTURE AND SPORT: SCIENTIFIC PERSPECTIVE”, Хмельницький національний університет, вул. Інститутська, 11, м. Хмельницький, 29016, Україна. Тел .: +380673817986 Електронна адреса: pcs@khmnu.edu.ua Веб-сайт: http://pcs.khmnu.edu.ua
ЗДАТНІСТЬ МАЙБУТНЬОГО ВЧИТЕЛЯ ДО ВИБОРУ ПЕДАГОГІЧНОЇ СТРАТЕГІЇ ДІЯЛЬНОСТІ В ІНКЛЮЗИВНОМУ ОСВІТНЬОМУ ПРОСТОРІ: ДЕЯКІ АСПЕКТИ ПРОБЛЕМИ
У статті висвітлено результати наукового дискурсу щодо проблеми формування здатності майбутнього вчителя до вибору педагогічної стратегії діяльності в умовах інклюзивного освітнього простору. Обґрунтовано актуальність означеної проблеми в контексті сучасних освітніх трансформацій та реалізації інклюзивної освіти. Проаналізовано наукові підходи до визначення понять «інклюзивна освіта», «педагогічна стратегія», «професійна готовність майбутнього вчителя». На основі вивчення передового досвіду університетів- лідерів та саморефлексії власної практики, окреслено основні педагогічні стратегії, що застосовуються в інклюзивному освітньому середовищі, конкретизовано провідні чинники, які впливають на здатність майбутнього педагога до їх усвідомленого вибору. Зроблено узагальнення відносно необхідності цілеспрямованого формування означеної здатності в процесі професійної підготовки майбутніх учителів. Мета дослідження полягає у теоретичному обґрунтуванні актуальності формування здатності, зокрема майбутнього вчителя фізичної культури до вибору та реалізації педагогічної стратегії діяльності в інклюзивному освітньому просторі та висвітленню деяких узагальнень з огляду на проведене локальне дослідження діагностувального характеру. Системний, компетентнісний, особистісно орієнтований та інклюзивний наукові підходи становлять методологічну основу осмислення сегменту порушення проблеми дослідження; ці методологічні орієнтири спрямували намагання комплексно розглядати професійну діяльність учителя фізичної культури в умовах різноманіття освітніх потреб учнів. Поглибленню проблемних питань щодо здатності майбутнього учителя, зокрема, фізичної культури до вибору і реалізації моделі педагогічної стратегії в інклюзивному середовищі сприяло намагання комплексного використовування методів і анкетування, і педагогічного спостереження, і аналізу результатів навчальної діяльності студентів та самооцінка ними професійної готовності. Запроваджений педагогічний інструментарій дозволив конкретизувати деякі аспекти, що характерізують стан здатності майбутніх учителів фізичної культури до вибору та реалізації педагогічної стратегії в умовах інклюзивного навчання. Набутий діагностувальний матеріал засвідчив необхідність цілеспрямованого педагогічного впливу на окреслену особистісно-професійну якість майбутніх учителів фізичної культури. Це спонукало до наукового обґрунтування сукупності найбільш відчутних впливів на розвиток здатності до вибору і реалізації педагогічної стратегії діяльності в інклюзивному освітньому просторі. До таких умов віднесено: інтеграцію у змісті ідей відповідних навчальних дисциплін інклюзивної та адаптивної фізичної культури; використання ситуаційного моделювання уроків фізичної культури з урахуванням нозологічнії освітніх потреб учнів; залучення студентів до рефлексивного аналізу педагогічних ситуацій навчально-виробничої практики. Доведено, що обрану педагогічну стратегію діяльності майстерності учителя доцільно розглядати як гнучку систему, котра інтегрує освітні, оздоровчі та соціалізаційні цілі. Вона базується на принципах адаптивності та диференціації, природним чином перетворюючи фізичне виховання учнів з «нормативного» на «дитиноцентричне». Підтверджено важливу роль інтеграції інклюзивної проблематики в усі складники освітньої програми підготовки здобувачів освіти, а також використання здебільшого інтерактивних здоров’язбережуючих технологій, що дозволяють моделювати реальні педагогічні ситуації, посилюючи здатність здобувачів до вибору і вмотивованої реалізації педагогічної стратегії.
підготовка здобувача у закладі вищої освіти
Авторське право (c) 2025 Надія КІЧУК https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ПОЗИТИВНА СОЦІАЛІЗАЦІЯ ДІТЕЙ З ОСОБЛИВИМИ ПОТРЕБАМИ НА ЕТАПІ ПОЧАТКОВОЇ І БАЗОВОЇ ЗАГАЛЬНОЇ СЕРЕДНЬОЇ ОСВІТИ ЗАСОБАМИ ФІЗИЧНОЇ КУЛЬТУРИ
Питання соціалізації дітей з особливими освітніми потребами (ООП) в контексті інклюзивної освіти є одним із найбільш стратегічно важливих та гуманістично значущих викликів сучасної освіти. Україна, активно інтегруючись у європейський освітній простір, дедалі більше усвідомлює необхідність створення умов для повноцінного розвитку та інтеграції кожної дитини, незалежно від її індивідуальних особливостей. На етапі початкової та базової загальної середньої освіти, коли формуються базові знання, навички та ціннісні орієнтири і закладається фундамент майбутньої дорослості та самостійності. У цьому процесі одним із найпотужніших, проте часто недооцінених, інструментів виступає фізична культура. Мета дослідження – теоретичне обґрунтування та практичне доведення порівняльної ефективності щодо використання засобів фізичної культури для позитивної соціалізації дітей з ООП на етапі початкової та базової загальної середньої освіти. Аналіз наукових джерел, педагогічних практик та спостереження за навчальною діяльністю учнів. Заняття фізичною культурою сприяють формуванню комунікативних навичок, емпатії, толерантності та прийняття індивідуальних відмінностей. Командні ігри та спортивні вправи створюють умови для співпраці, відповідальності та взаємопідтримки. Заняття фізичною культурою дозволяють природним чином долати ці бар'єри. У спільній грі чи командній естафеті діти вчаться співпрацювати, домовлятися, допомагати одне одному, брати на себе відповідальність за спільний результат. Принципово важливо, щоб учителі фізичної культури вже на етапіуніверситетської підготовки набуливідповідну фахову компететнтність щодо індивідуалізації та диференціації навчального процесу, адаптуючи фізичні вправи та правила ігор на фізичну активність і навчання через рух до можливостей та потреб кожної дитини. Це вимагає від педагогів глибоких знань у галузі спеціальної психології, педагогіки, а також постійного вдосконалення професійних компетенцій. Використання допоміжного обладнання, модифікація правил, візуальні підказки, спрощені завдання – усе це дозволяє інтегрувати дітей з різними нозологіями в єдиний освітній процес. Окрім розвитку комунікативних навичок, фізична культура сприяє розвитку емоційно-вольової сфери. Досягнення успіху у фізичних вправах, подолання труднощів, вміння програвати гідно та радіти перемогам – все це важливі уроки, які формують стійкість характеру, наполегливість та самоконтроль. Рухова активність також сприяє зниженню рівня стресу, покращенню настрою та загального психоемоційного стану, що особливо важливо для дітей з ООП, які можуть бути схильні до підвищеної тривожності чи депресивних станів. Позитивна соціалізація дітей з ООП засобами фізичної культури потребує комплексного та міждисциплінарного підходу. Це передбачає тісну співпрацю вчителів фізичної культури з психологами, дефектологами, логопедами, лікарями та, що найважливіше, з батьками. Обмін інформацією про індивідуальні особливості дитини, спільне планування та реалізація програм, спрямованих на розвиток соціальних компетенцій, забезпечують синергетичний ефект та позитивну соціалізацію.
початкова та базова загальна середня освіта
Авторське право (c) 2025 Ася РУБАН https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ВИКОРИСТАННЯ АМІНОКИСЛОТ ТА АМІНОКИСЛОТНИХ КОМПЛЕКСІВ У СПОРТИВНОМУ ХАРЧУВАННІ
У статті висвітлено переваги і недоліки амінокислот та амінокислотних комплексів, що використовуються в спортивному харчуванні. Обґрунтовано, що амінокислоти не лише беруть участь у синтезі білків організму людини, але й покращують метаболізм, забезпечують енергетичні потреби організму, сприяють набору м’язової маси, активізують кровообіг, підсилюють імунітет, позитивно впливають на синтез гормонів, знижують рівень втоми і підвищують витривалість організму, прискорюють процеси відновлення м’язів й організму в цілому після фізичних навантажень. Амінокислоти та амінокислотні комплекси швидше засвоюються організмом, порівняно з білками їжі, за рахунок спортивного харчування з вмістом цих компонентів можна суттєво зменшити кількість повноцінного білка в харчовому раціоні та об’єми спожитої їжі. З’ясовано, що амінокислотні комплекси мають переваги порівняно з вільними амінокислотами, зокрема вони не подразнюють слизові оболонки травного тракту і є збалансованими за своїм складом. Обґрунтовано, що основним недоліком використання амінокислот та амінокислотних комплексів у спортивному харчуванні є збільшення кількості азотовмісних продуктів білкового обміну, утилізація яких зумовлює надмірне навантаження на печінку і нирки, може призвести до порушень роботи цих органів і погіршення стану здоров’я. Рекомендовано підбирати амінокислоти та амінокислотні комплекси таким чином, щоб вони доповнювали раціон харчування спортсменів і забезпечували високу працездатність організму, не здійснюючи негативно впливу на стан здоров’я. З’ясовано, що одним із показників якості амінокислотних комплексів є вміст незамінних амінокислот. Встановлено, що на ринку спортивного харчування представлені амінокислотні комплекси збалансовані на вмістом незамінних амінокислот і продукти, що містять одну чи декілька незамінних амінокислот.
Авторське право (c) 2025 Галина БІЛЕЦЬКА, Ірина КВАСНИЦЯ https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ПРОФЕСІЙНА ПІДГОТОВКА ТА ЕКОЛОГІЧНЕ ВИХОВАННЯ ЗДОБУВАЧІВ ВИЩОЇ ОСВІТИ
Існуюча екологічна ситуація в світі та Україні підтверджує необхідність негайної перебудови мислення кожної окремої людини і суспільства в цілому, формування екологічної свідомості та екологічної культури. Саме тому екологічна освіта фахівців і екологічне виховання мають стати пріоритетними напрямками в освітньому процесі кожної розвиненої держави. Досвід Європейських країн демонструє можливість покращення стану навколишнього природного середовища, базуючись на принципах екологічної політики держави, високому рівні екологічної культури, активній позиції суспільства в природоохоронній діяльності. Але досягнення високого рівня екологічної культури є неможливим без впровадження екологічної освіти та екологічного виховання. Особливе значення розвиткові екологічної освіти й культури надається в усьому світі останніми роками, коли стало очевидно, що одними з головних причин невиконання ухвал міжнародних екологічних форумів, угод і конвенцій з охорони природи є саме низька екологічна культура більшості населення планети, низький рівень екологічної освіти й свідомості, зокрема осіб, які приймають важливі рішення. У розвинених державах розроблені та вдосконалюються різні програми й концепції розвитку екологічної освіти, програми й плани підготовки спеціалістів-екологів сучасного рівня. Буквально за кілька останніх років видано багато посібників і підручників, науково-популярної й публіцистичної літератури, знято фільми й розроблено рекомендації еколого-освітнього змісту. В більшості країн світу екологія стала обов'язковою дисципліною в усіх школах і вищих закладах освіти, в багатьох вищих навчальних закладах створено кафедри або факультети екологічного профілю, проведено сотні екологічних національних і міжнародних семінарів, конференцій, з'їздів. Основною метою екологічної освіти в українській державі має стати формування екологічної культури окремих осіб і суспільства в цілому, формування навичок, фундаментальних екологічних знань, екологічного мислення і свідомості, що ґрунтуються на ставленні до природи як універсальної, унікальної цінності.
Авторське право (c) 2025 Анатолій НЕСТЕР, Роман ЧОЛОВСЬКИЙ, Людмила МІТЮК https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
БОКС ЯК АЛЬТЕРНАТИВА НАВЧАЛЬНИМ ЗАНЯТТЯМ З ФІЗИЧНОГО ВИХОВАННЯ СТУДЕНТІВ
Стаття присвячена ґрунтовному теоретичному аналізу можливостей використання засобів боксу як альтернативної форми навчальних занять з фізичного виховання студентської молоді у закладах вищої освіти. У сучасних умовах реформування системи вищої освіти, зростання навчального навантаження, гіподинамії та зниження рівня здоров’я студентів актуалізується пошук ефективних, мотиваційно привабливих та функціонально доцільних засобів фізичного виховання. Бокс розглядається як універсальний вид рухової активності, що поєднує розвиток фізичних, психофізіологічних та морально-вольових якостей. У статті узагальнено дані сучасних наукових досліджень щодо фізичної підготовленості студентів, рівня їх рухової активності та мотивації до занять фізичною культурою. Обґрунтовано необхідність впровадження спортивно-орієнтованого підходу з використанням засобів боксу в освітньому процесі. Проаналізовано навчальні та авторські програми з боксу, визначено їхні сильні сторони й обмеження щодо застосування в неспеціалізованих ЗВО. Особливу увагу приділено ґендерно диференційованому підходу до організації занять, урахуванню фізіологічних особливостей жіночого організму, зокрема фаз менструального циклу. Доведено доцільність використання ігрових та умовно-контактних методів навчання з метою підвищення безпеки, емоційної залученості та ефективності освітнього процесу.
Авторське право (c) 2025 Максим БУГАЙОВ, Нікіта БУГАЙОВ https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ПОРІВНЯЛЬНИЙ АНАЛІЗ ТЕРАПЕВТИЧНИХ МЕТОДІВ ДЛЯ ЗМЕНШЕННЯ ФАНТОМНОГО БОЛЮ У ПАЦІЄНТІВ З БІЛАТЕРАЛЬНОЮ АМПУТАЦІЄЮ КІНЦІВОК
У науковій праці представлений теоретичний аналіз наукових джерел щодо ефективності терапевтичних методів зменшення фантомного болю у пацієнтів з білатеральними ампутаціями. Проведено аналіз наукових публікацій, монографій, рецензованих статей та матеріалів наукометричних баз, що освітлюють сучасні методи подолання фантомного болю, такі як уявне виконання рухів (Motor Imagery), дзеркальна терапія (Mirror Therapy), віртуальна дзеркальна терапія (Virtual Mirror Therapy) та фантомне виконання рухів (Phantom Motor Execution). Розглянуто сучасні терапевтичні підходи до лікування фантомного болю та реабілітації пацієнтів після ампутації кінцівок. Проведений аналіз методів лікування фантомного болю кінцівок показав, що Phantom Motor Execution (PME) є найбільш ефективним методом, оскільки він забезпечує інтерактивний зворотний зв'язок і дозволяє пацієнтам з білатеральними ампутаціями виконувати реальні рухи фантомних кінцівок. Метод значно знижує інтенсивність болю і покращує загальний стан пацієнтів. Віртуальна дзеркальна терапія (VMT) та дзеркальна терапія (МТ) також продемонстрували ефективність, але їх переваги в порівнянні з PME обмежені. Уявне виконання рухів (Motor Imagery) має меншу ефективність, оскільки не включає інтерактивні завдання і моторне виконання рухів, що обмежує його застосування для пацієнтів з білатеральними ампутаціями. Рекомендовано застосовувати Phantom Motor Execution (PME) для зменшення фантомного болю у пацієнтів з білатеральними ампутаціями.
Авторське право (c) 2025 Олена ПОТАПОВА, Олена БЕССАРАБОВА, Валентина ОЛЬШАНСЬКА, Олександр ПОДКУР https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
РОЗВИТОК КАНУПОЛО ЯК СПОРТИВНОЇ ДИСЦИПЛІНИ: ПЕДАГОГІЧНІ АСПЕКТИ ТА ПЕРСПЕКТИВИ ПРОФЕСІЙНОЇ ПІДГОТОВКИ ТРЕНЕРІВ В УКРАЇНІ
Стаття присвячена дослідженню педагогічних аспектів розвитку кануполо як спортивної дисципліни та проблем професійної підготовки тренерів-викладачів в Україні. Розглянуто специфіку кануполо як командного водного виду спорту, що поєднує веслування на каяках з технікою володіння м'ячем та тактичною грою, що висуває особливі вимоги до педагогічної організації навчально-тренувального процесу. Охарактеризовано педагогічні засади багаторічної підготовки кануполістів через систему послідовних етапів: початкова підготовка, базова підготовка, спеціалізована підготовка та підготовка до вищої спортивної майстерності. Визначено структуру та педагогічний зміст основних видів спортивної підготовки: фізичної, технічної, тактичної, психологічної та теоретичної. Встановлено педагогічні особливості навчання техніки веслування та володіння м'ячем, що визначаються необхідністю одночасного формування веслувальних навичок та ігрових умінь командної взаємодії. Доведено, що веслувальна техніка в кануполо має суттєві відмінності порівняно з класичним веслуванням на байдарках, що потребує від тренера-викладача володіння специфічними педагогічними компетенціями. Представлено типові структури тренувальних занять, що демонструють методику поєднання наземної та водної підготовки. Виявлено основні проблеми професійної підготовки тренерів-викладачів з кануполо: відсутність спеціалізованих освітніх програм у вищих навчальних закладах фізкультурно-спортивного профілю, недостатність науково-методичного забезпечення, обмежені можливості підвищення педагогічної кваліфікації. Обґрунтовано роль суддівсько-інструкторської підготовки як важливої педагогічної складової професійного становлення майбутніх тренерів-викладачів. Визначено перспективні напрями: створення системи неперервної професійно-педагогічної освіти тренерів-викладачів, розробка спеціалізованих навчальних програм, розширення науково-методологічної бази викладання кануполо для залучення нових фахівців та масового поширення виду спорту серед населення України.
Авторське право (c) 2025 Олексій ЛОМАКА https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ОРГАНІЗАЦІЙНО-ПЕДАГОГІЧНИЙ ПОТЕНЦІАЛ ОРГАНІВ РЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ ФІЗИЧНОЮ КУЛЬТУРОЮ ТА СПОРТОМ ЩОДО УДОСКОНАЛЕННЯ ПРОЦЕСУ ШКІЛЬНОГО ФІЗИЧНОГО ВИХОВАННЯ
У статті актуалізовано проблему підтримки розвитку системи фізичного виховання дітей шкільного віку в контексті сучасних реформ сфери фізичної культури та спорту на державному та регіональному рівнях, як локальний виклик сталого розвитку України. Результати. Забезпечення удосконалення процесу фізичного виховання дітей шкільного віку реалізується, в тому числі, за рахунок організаційно-педагогічного потенціалу органів управління фізичною культурою та спортом. В результаті SPACE-аналізу здійснено оцінку потенціалу впливу сфери фізичної культури та спорту на процес фізичного виховання в шкільному середовищі Житомирської області. Встановлено якісні параметри стратегії удосконалення процесу фізичного виховання в шкільному середовищі, як складового елементу системи фізичного виховання. Сформовано комплексний підхід до використання організаційно-педагогічного потенціалу органів регіонального управління фізичною культурою та спортом щодо удосконалення процесу шкільного фізичного виховання в територіальних громадах Житомирської області. Запропоновано організаційну модель науково-практичного партнерства щодо удосконалення процесу фізичного виховання дітей шкільного віку. Висновки. Позиціонуючи процес фізичного виховання школярів, як структурний елемент загальної системи фізичного виховання, що впиває на розвиток людського капіталу регіону, встановлено, що інституційна спроможність органів управління фізичною культурою та спортом, яка включає конфігурацію чинників (стан інфраструктури, сприятливе зовнішнє та внутрішнє середовище, система стійких регіональних міжгалузевих та внутрішньогалузевих зв'язків, управлінські традиції, розподіл ресурсів, фізкультурно-оздоровчі та спортивні потреби та пріоритети громади) оптимізуватиметься за рахунок створення регіональних кластерів науково-практичного партнерства розвитку фізичного виховання школярів на рівні територіальних громад.
Авторське право (c) 2025 Василь ГРИБУК https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ІГРОВІ ЗАСОБИ ФОРМУВАННЯ КОМУНІКАТИВНОЇ ТА СОЦІАЛЬНОЇ КОМПЕТЕНТНОСТЕЙ НА УРОКАХ БІОЛОГІЇ
В умовах компетентнісного підходу до навчання важливо поєднувати засвоєння предметних знань з розвитком соціально значущих умінь та навичок. У цьому контексті ігрові засоби навчання виступають ефективним інструментом активізації пізнавальної діяльності та формування комунікативної й соціальної компетентностей учнів. У статті розглянуто сутність і зміст понять «комунікативна компетентність» та «соціальна компетентність», визначено їхні взаємозв’язки та роль у сучасній освіті. Охарактеризовано основні види ігрових засобів, доцільних для застосування на уроках біології, зокрема рольові, ділові, імітаційні та цифрові ігри, навчальні квести й вправи з елементами дослідження. Розкрито дидактичний потенціал ігрових засобів, що полягає у створенні ситуацій активної взаємодії, розвитку мовленнєвих умінь, критичного мислення та відповідальності за спільний результат. Особлива увага приділяється педагогічним умовам ефективного використання ігрових технологій: визначенню дидактичної мети, відповідності форм ігрової діяльності віковим та індивідуальним особливостям учнів, створенню сприятливого психологічного клімату, організації різних форм взаємодії та педагогічного супроводу. Окреслено практичні можливості інтеграції ігрових технологій у зміст біологічної освіти, що забезпечують поєднання засвоєння навчального матеріалу з розвитком соціальних та комунікативних компетентностей. Результати аналізу підтверджують, що системне та методично обґрунтоване використання ігрових засобів у процесі навчання біології сприяє формуванню в учнів комплексних компетентностей, підвищує мотивацію до навчання та стимулює активну взаємодію в колективі.
Авторське право (c) 2025 Валерія БОРЩЕНКО https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ФОРМУВАННЯ ТЕХНІЧНОЇ ПІДГОТОВЛЕНОСТІ ЮНИХ БАСКЕТБОЛІСТІВ НА ПОЧАТКОВОМУ ЕТАПІ З УРАХУВАННЯМ ОЗДОРОВЧОЇ СПРЯМОВАНОСТІ РУХОВОЇ АКТИВНОСТІ
У статті розглянуто проблему формування технічної підготовленості юних баскетболістів на початковому етапі спортивної підготовки з урахуванням оздоровчої спрямованості рухової активності. Метою дослідження було обґрунтувати та експериментально перевірити ефективність методики симетричного навчання технічним елементам гри в баскетбол у дітей молодшого шкільного віку. У процесі педагогічного експерименту застосовувалися комплексні методи дослідження, що включали педагогічне спостереження, тестування рівня технічної підготовленості та методи математичної статистики. Навчально-тренувальний процес будувався на поєднанні ігрових, спеціально-підготовчих і загальнорозвивальних вправ із використанням спрощених ігрових ситуацій та додаткового обладнання. Результати дослідження засвідчили достовірне покращення показників ведення м’яча, передач, кидків у русі та виконання комбінованих вправ як домінантною, так і недомінантною рукою. Отримані дані підтверджують ефективність запропонованої методики та доцільність її використання у навчально-тренувальному процесі юних баскетболістів з метою підвищення рівня технічної підготовленості й забезпечення оздоровчого ефекту занять.
Авторське право (c) 2025 Тетяна ЧОПИК, Ірина МОДІНА https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ЗАЛЕЖНІСТЬ ТЕХНІКИ ВИКОНАННЯ РУХІВ ВІД АНТРОПОМЕТРИЧНИХ ДАНИХ СПОРТСМЕНА НА ПРИКЛАДІ ВЕСЛУВАННЯ НА КАНОЕ
В статті проведено дослідження залежності біомеханіки рухових дій від тілобудови спортсменів з різних видів спорту. Наведено чисельні приклади того, як морфологічні особливості спортсменів, в тому числі антропометричні показники, впливають на спосіб виконання технічних елементів, що у підсумку впливає на змагальний результат. Розглянуто особливості впливу тілобудови на біомеханічні дії спортсменів у таких видах спорту, як легка атлетика (бігові вправи, метання, стрибки у довжину), важка атлетика, пауерліфтинг, плавання. Особлива увага визначення впливу тілобудови на біомеханічну схем руху розглянуто на прикладі веслування на каное. Основний акцент наших досліджень, спрямовано на дослідження хвату весла, та його впливу на змагальну діяльність. Серед методів отримання емпіричних даних було використано метод інтерв’ювання провідних спортсменів, які досягли видатних успіхів у веслуванні на каное. Зокрема наголошено на важливості такого уміння як регулювання хвату весла, зменшення або збільшення в залежності від особливостей проходження дистанції, тактики проведення змагальної боротьби. Також наголошено що із шириною хвату весла тісно пов’язано формування такого відчуття, як відчуття води.
Авторське право (c) 2025 Олександр СОЛТИК https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
СИНКОПАЛЬНІ СТАНИ В ПРАКТИЦІ ФІЗИЧНОГО ТЕРАПЕВТА У ПАЦІЄНТІВ ПОХИЛОГО ВІКУ
У науковій роботі опрацьовані вітчизняні та зарубіжні літературні джерела, інтернет-ресурси з обраної проблематики дослідження, що дозволило обґрунтувати актуальність дослідження. Аналіз та узагальнення наукової інформації з теми дослідження показав, що синкопе є серйозною медичною проблемою з можливими наслідками травматизму. До непритомності призводять зниження системного артеріального тиску та наступна глобальна гіпоперфузія головного мозку. Ауторегуляція мозкового кровотоку полягає у міогенному механізмі вазоконстрикції та вазодилятації судин у відповідь на коливання тиску. Чинником, що визначає відносно постійний рівень мозкового кровотоку, є зміна діаметра судин. У осіб похилого віку атеросклеротичні зміни судин призводять до зростання їх жорсткості, особливо arteria carotis та зниження тонусу блукаючого нерва, що обумовлює більшість випадків синкопе. Відповідно до мети дослідження було розглянуто типи синкопе, синкопе осіб похилого віку та заходи щодо усунення безпосередньої загрози життю пацієнта під час фізіотерапевтичного втручання в рамках знань і компетенцій професійної діяльності фізичного терапевта. Було рекомендовано подальшій фізіотерапевтичний менеджмент пацієнтів похилого віку з синкопе проводити після комплексної геріатричної оцінки.
Авторське право (c) 2025 Ганна СТРАКОЛИСТ, Надія БОГДАНОВСЬКА, Микола МАЙСТРУК https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ТЕОРЕТИЧНЕ ДОСЛІДЖЕННЯ МОТИВАЦІЙНОГО КОМПОНЕНТУ ДО ТАТУЮВАНЬ
Мистецтво татуювання має багатогранну і давню історію, що охоплює численні культури та епохи. Від первісних спільнот, які використовували татуювання як засіб самовираження, обрядів та соціальної ідентичності, до сучасного світу, де ця практика переживає новий етап популярності, татуювання залишаються важливим елементом культурної ідентичності. Сьогодні татуювання набувають різноманітних значень. Процес вибору зображень для татуювань часто визначається не лише свідомими рішеннями, а й несвідомими мотивами, що надає феномену татуювання особливого психологічного виміру. Дослідження показують, що татуювання можуть відображати внутрішній світ особистості, служити інструментом для аналізу психіки та підтримувати самоідентифікацію. Психологічні аспекти мотивації, такі як бажання підвищити самооцінку, емоційне розвантаження та пошук ідентичності, є ключовими у вивченні цієї теми. Татуювання виступають формою емоційного прояву, що підтверджується дослідженнями, які вказують на їх здатність зменшувати нервову напругу та символізувати внутрішні переживання. Культурні та соціальні фактори також значно впливають на мотивацію до татуювання. Татуювання часто асоціюються з певними соціальними групами, підкреслюючи приналежність до субкультури або статус у суспільстві. Вплив медіа та соціальних мереж на популяризацію татуювань не можна недооцінювати; сучасні зірки та блогери активно демонструють свої татуювання, що сприяє зміні ставлення до них у суспільстві. Соціальні медіа створюють простір для обміну історіями, де татуювання можуть мати глибокий символічний зміст, слугуючи як засіб подолання труднощів або підтримки психічного здоров’я. Дослідження також показують, що татуювання можуть мати різні емоційні спрямованості, включаючи альтруїстичну, практичну, естетичну та гностичну. Власники татуювань часто демонструють прагнення до самовираження, індивідуальності та унікальності, що підкреслює їхню роль у формуванні особистісної ідентичності. Також татуювання стають ритуалом перетворення, що символізує зміни в житті особи. Вони виявляють глибокі культурні традиції та психологічні аспекти, що вимагають подальшого вивчення. Таким чином, татуювання є не лише формою мистецтва, але й потужним інструментом самовираження, що відображає складні взаємозв’язки між особистістю, культурою та суспільством. Дослідження цього явища може сприяти кращому розумінню сучасних соціальних тенденцій, а також впливу татуювань на психологічний стан особистості.
Авторське право (c) 2025 Назарій КУРИЛЯК https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
МЕТОДОЛОГІЧНІ ТА ФІЗІОЛОГІЧНІ АСПЕКТИ ВИКОРИСТАННЯ ВАРІАБЕЛЬНОСТІ СЕРЦЕВОГО РИТМУ В СИСТЕМІ УПРАВЛІННЯ ТРЕНУВАЛЬНИМ ПРОЦЕСОМ: КРИТИЧНИЙ АНАЛІЗ ДАНИХ ЦИФРОВИХ СМАРТ-ПРИСТРОЇВ
У статті здійснено комплексний теоретико-методологічний аналіз актуальної проблеми впровадження технологій моніторингу варіабельності серцевого ритму (ВСР) у систему управління тренувальним процесом спортсменів високого класу та аматорів. Метою роботи є визначення інформативності даних цифрових смарт-пристроїв та розробка науково обґрунтованих рекомендацій щодо їхньої інтерпретації. На основі критичного розгляду сучасних наукових джерел та технічної документації розкрито фізіологічні механізми вегетативної регуляції серцевого ритму. Проведено диференціацію діагностичної цінності ключових часових метрик: RMSSD, як маркера парасимпатичної активності та поточного відновлення, і SDNN, як показника загального адаптаційного потенціалу організму. Виявлено суттєві алгоритмічні розбіжності між екосистемами моніторингу «Health» (наприклад, Apple), що орієнтовані на оцінку загального здоров'я, та «Performance» (наприклад, Garmin, Polar), які фокусуються на спортивній результативності. Особливу увагу приділено аналізу методологічних ризиків, зокрема феномену «парасимпатичного перетренування», коли парадоксальне зростання показників ВСР маскує глибоке виснаження організму. Досліджено вплив широкого спектру нетренувальних стресорів (якість сну, циркадні ритми, побутові фактори) на валідність вимірювань. За результатами дослідження обґрунтовано необхідність використання комплексного підходу, що базується на аналізі індивідуальних довгострокових трендів, а не абсолютних значень. Запропоновано практичну стратегію прийняття рішень за принципом тріангуляції даних: співставлення об’єктивних показників ВСР та ЧСС спокою із суб’єктивними відчуттями спортсмена для оптимізації тренувального навантаження.
Авторське право (c) 2025 Олександр АНТОНЮК, Віктор ЦІСАР https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ФІЗІОЛОГІЧНІ МЕХАНІЗМИ РОЗВИТКУ ЮНИХ СПОРТСМЕНІВ У ДИТЯЧО-ЮНАЦЬКОМУ СПОРТІ
Сучасний дитячо-юнацький спорт виступає одним із найважливіших компонентів фізичного розвитку молодого покоління та є фундаментом для формування майбутнього спортивного резерву країни. Упродовж дитячого та підліткового віку організм перебуває у фазі активного росту, диференціації тканин і вдосконалення функціональних систем, що створює особливі умови для впливу фізичних навантажень. Саме в цей період спостерігаються значні зміни в діяльності серцево-судинної, дихальної, нервової, ендокринної та опорно-рухової систем, які визначають динаміку розвитку фізичних якостей та адаптаційного потенціалу. Особливої ваги набувають питання розроблення тренувальних програм з урахуванням біологічного віку, індивідуальних темпів організму, що росте та природних закономірностей розвитку фізичних якостей. Дослідження цієї проблематики сприяє підвищенню якості спортивної підготовки, збереженню здоров’я дітей і підлітків, а також формуванню підґрунтя для їх подальших досягнень у спорті вищих досягнень. Таким чином, актуальність обраної теми зумовлена необхідністю наукового обґрунтування фізіологічних механізмів розвитку юних спортсменів у дитячо-юнацькому спорті. Метою статті є дослідження та обговорення фізіологічних механізмів розвитку юних спортсменів у дитячо-юнацькому спорті. Порівняльний аналіз досліджень дозволяє виділити кілька концептуальних ліній. Перша – домінування нейром’язових адаптацій як початкового і провідного механізму тренувальної відповіді у дітей. Праці K. Legerlotz, U. Granacher та А. Birat підтверджують, що саме удосконалення нервової регуляції є головним чинником приросту сили та продуктивності до моменту гормональної зрілості. Друга лінія – критична роль біологічного віку. Праці S. Tumkur Anil Kumar, S. Enomoto і N. Kanbur демонструють, що скорочення чи інтенсифікація тренувальних ефектів тісно пов’язані з етапами росту, структурними змінами тканин і гормональною активацією. Третя – важливість моніторингу стану спортсмена, що особливо підкреслено у роботі A. Nimmerichter. Це свідчить про трансформацію підходів від «однакових програм для всіх» до персоніфікованих моделей тренування. Узагальнюючи, можна стверджувати, що сучасні дослідження переорієнтовують дитячо-юнацький спорт у бік доказовості та фізіологічного обґрунтування навчально-тренувального процесу. Автори наголошують на тому, що ефективність спортивного тренування визначається поєднанням таких чинників, як нейром’язовий розвиток, гормональні зміни, стан кістково-м’язової системи, тривалість тренувального впливу, індивідуальні особливості росту та адекватність моніторингу навантажень. Такий підхід демонструє переваги поєднання медико-біологічних наук і тренувальної практики, формуючи основу для безпечного та результативного спортивного розвитку дітей. У ході дослідження встановлено, що фізіологічний розвиток юних спортсменів є багатовекторним процесом, який визначається взаємодією біологічного дозрівання, тренувального впливу та адаптаційних механізмів організму. Найбільш значущими компонентами прогресу у дитячо-юнацькому спорті є формування нейром’язової регуляції, структурні зміни опорно-рухового апарату та гормональні перебудови, які визначають індивідуальні траєкторії спортивного становлення. Дослідження підтверджує, що успішність спортивного розвитку юних спортсменів визначається не лише тренувальною інтенсивністю, а передусім її відповідністю біологічному віку, адаптаційним можливостям та структурним особливостям організму, що росте. Розуміння фізіологічних механізмів розвитку є фундаментом для науково обґрунтованих підходів до тренувального процесу, спрямованих на досягнення високих результатів і збереження здоров’я молоді.
Авторське право (c) 2025 Євген ПАВЛЮК, Оксана ПАВЛЮК, Костянтин ОЛІЙНИК https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ІННОВАЦІЙНІ МЕТОДИ НАВЧАННЯ УПРАВЛІНСЬКИМ КОМПЕТЕНТНОСТЯМ У МІЖНАРОДНІЙ ЛОГІСТИЦІ
У статті висвітлено тенденції сучасного розвитку логістики, що характеризується стрімкими змінами, обумовленими глобалізаційними процесами, швидким впровадженням технологічних інновацій та появою нових бізнес-моделей. У цьому контексті акцентується увага на важливості формування управлінських компетентностей у майбутніх фахівців, адже інноваційні підходи до освіти стають ключовими для підготовки висококваліфікованих кадрів, здатних ефективно адаптуватися до мінливих умов ринку. Огляд наукових досліджень засвідчує зростаючий інтерес до впровадження новітніх освітніх методик, спрямованих на розвиток управлінських навичок у сфері міжнародної логістики. Сучасна економічна ситуація диктує необхідність перегляду стандартів професійної підготовки, аби відповідати актуальним вимогам ринку. Основними напрямами розвитку в цій галузі є застосування компетентнісного підходу, використання інноваційних технологій у процесі навчання і створення багаторівневих систем професійної освіти. У статті також розглядаються інноваційні підходи в педагогіці як оновлення процесів навчання через інтеграцію сучасних технологій для підвищення якості освітнього процесу. Впровадження таких методів стимулює розвиток творчих, аналітичних та управлінських здібностей у студентів. Серед інноваційних методик виділяються використання портфоліо, проблемно-орієнтованого та проєктного навчання, які сприяють активізації пізнавальної діяльності й розвитку критичного мислення. Суттєву увагу приділено інтеграції цифрових технологій у навчальний процес, які забезпечують доступ до якісних освітніх матеріалів та сприяють міжнародній співпраці. Використання цифрових платформ відкриває можливості для впровадження індивідуалізованих навчальних програм, які відповідають потребам кожного студента. Таким чином, впровадження інноваційних підходів і цифрових технологій у процес підготовки фахівців у сфері міжнародної логістики є визначальним чинником для їхньої конкурентоспроможності на сучасному ринку праці. Це сприяє підвищенню ефективності навчання та адаптації до вимог глобального середовища.
Авторське право (c) 2025 Олександр ОПАНАСЮК, Олександр ЛИХОГОД https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ВПЛИВ АДАПТИВНОГО СПОРТУ НА ЯКІСТЬ ЖИТТЯ ПІСЛЯ АМПУТАЦІЇ НИЖНЬОЇ КІНЦІВКИ: СУЧАСНИЙ СТАН ТА ПЕРСПЕКТИВИ
В статті здійснюється загальний огляд досліджень здійснений у період 2019-2024 років, які стосуються впливу адаптивного спорту на якість життя осіб після ампутації нижніх кінцівок. Проводиться комплексна аналітика основних структурно-змістовних переваг та прогалин наукових розвідок з тематики ресоціалізації індивідів після ампутації нижніх кінцівок. Розкриваються ключові аспекти, які ускладнюють соціальну реінтеграцію та негативно впливають на якість життя осіб після ампутації нижніх кінцівок. Встановлюються тематичні виміри якості життя та ресоціалізації осіб після ампутації нижніх кінцівок, які потребують подальшого наукового вивчення в перспективі. У межах дослідження аналізується 23 наукові публікації, які оприлюднені у фахових медичних акредитованих журналах категорії «А» і «Б». В процесі аналітики наукових досліджень використовувалися такі методи та підходи: системний; критично-аналітичний; дескриптивний; історіографічний. В науковій розвідці розкрито, що в індивідів після ампутації нижньої кінцівки найчастіше спостерігаються депресивно-тривожні розлади. Це зумовлено такими складовими або компонентами: візуальна адаптація до нової тілесності; сум через біль та втрату кінцівки; неможливість повною мірою задовольнити власні потреби; відчуття незахищеності. Визначено, що центральними викликами у соціальному вимірі для осіб після ампутації нижніх кінцівок постають такі: недостатній рівень адаптованості навколишнього середовища до потреб людини; погодно-кліматичні обмеження; недостатній рівень фінансового забезпечення. З’ясовано, що ключовим компонентом комплексного відновлення індивіда вважається його залученість до адаптивних видів спорту (баскетбол на візках, пара-гольф, бочча). Виявлено, що різноманітні види адаптивного спорту сприяють покращенню фізичного стану особи та допомагають розвинути соціальні навики комунікації. Визначено, що інтегрованість людини до будь-якого адаптивного спорту сприяє зменшенню проявів ментально-психологічних проблем, зокрема тривожності або депресії. Продемонстровано, що спортивно-змагальний процес ефективно впливає на конструювання соціальної ідентичності особи після ампутації нижніх кінцівок.
Авторське право (c) 2025 Олег ЯНЧИНСЬКИЙ https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ГІГІЄНІЧНА ОЦІНКА ХАРЧУВАННЯ СПОРТСМЕНІВ ПІДЛІТКІВ У СПОРТИВНОМУ ЗАКЛАДІ
Забезпечення дітей та підлітків якісним харчуванням, що відповідає фізіологічним потребам організму в період інтенсивного росту, розвитку та формування здоров'я, залишається актуальним, особливо в закритих навчальних закладах. Метою дослідження було вивчення особливостей харчування спортивного ліцею та його гігієнічної оцінки. Харчування спортивного ліцею було досліджено на основі аналізу щоденних меню. Було проведено аналіз щоденного набору продуктів харчування та якісного складу розглянутих меню, а також хімічного складу та калорійності щоденного раціону. Встановлено, що харчування спортсменів належить до організованого типу регульованого харчування і здійснюється відповідно до внутрішніх ліцейних стандартів, значно перевищуючи (на 20-40%) за всіма показниками (як за вмістом поживних речовин, так і за енергетичною цінністю) діючі гігієнічні норми для відповідної вікової групи. Також показано розбіжність між фактичним і нормативним співвідношенням білків: жирів: вуглеводів з точки зору енергетичної цінності раціону. надмірне вживання харчових речовин, зокрема, білків і вуглеводів, супроводжується підвищеною енергоємністю раціону і порушенням співвідношення Б: Ж: В за енергетичною цінністю. З отриманих матеріалів видно, що енергетична цінність добового раціону у спортсменів-підлітків була на рівні 4287,83±205,31 ккал і перевищувала вікову рекомендовану норму на 30,71%. У зв'язку з цим, фактичне харчування спортсменів характеризується дисбалансом у надходженні основних харчових речовин і переважанням вуглеводів, що може призводити до порушення їх засвоєння і метаболізму, а потім до формування факторів ризику надмірної ваги, та ожиріння з подальшим розвитком відповідних патологій (захворювання серцево-судинної та ендокринної системи, опорно-рухового апарату. За результатами дослідження харчування спортсменів ліцею можна охарактеризувати як надмірне та незбалансоване. Результати дослідження лягли в основу розробки рекомендацій щодо коригування харчування юних спортсменів відповідно до існуючих гігієнічних норм, встановлених з урахуванням фізіологічних потреб підліткового організму.
Авторське право (c) 2025 Віктор ФЛЕРЧУК https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
АКТУАЛЬНІ ПРОБЛЕМИ РОЗВИТКУ ФІЗИЧНОЇ КУЛЬТУРИ І СПОРТУ В КРИЗОВИХ УМОВАХ: ОГЛЯДОВО-АНАЛІТИЧНЕ ДОСЛІДЖЕННЯ
Пандемія COVID-19 та повномасштабна війна в Україні спричинили взаємопов’язані кризи, що істотно вплинули на громадське здоров’я, доступність і структуру фізичної активності, функціонування освітнього сектору та стабільність спортивних систем. Поєднання тривалих карантинних обмежень, вимушеної ізоляції та воєнних загроз різко змінило поведінкові моделі населення, зумовило зниження рівня рухової активності, погіршення психофізичного стану молоді й дорослих та порушило траєкторії спортивної підготовки на всіх рівнях. У цьому контексті метою дослідження є узагальнення сучасних емпіричних даних, систематичних оглядів і нормативно-аналітичних документів з метою окреслення ключових наслідків пандемічних і воєнних факторів для фізичної культури, масового та елітного спорту в Україні, а також формування рекомендацій щодо відновлення та підвищення стійкості галузі. Отримані результати свідчать про значне зниження загальної фізичної активності та зростання малорухливої поведінки під час пандемічних локдаунів, що супроводжувалося погіршенням соматичного та психоемоційного стану дітей, підлітків і студентської молоді. Подальші воєнні події посилили ці тенденції: було пошкоджено або втрачено значну частину спортивної інфраструктури, порушено роботу освітніх закладів, припинено діяльність спортивних секцій, відбулося масове переміщення населення, а тренери й медичний персонал зіткнулися з труднощами доступу до ресурсів і стабільної роботи. У спортсменів різного рівня спостерігаються тривалі розриви у тренувальних циклах, порушення календаря змагань та підвищене психоемоційне навантаження, що створює ризики для втрати результативності та зниження конкурентоспроможності. Узагальнення даних вказує на необхідність впровадження комплексної стратегії відновлення: оперативного забезпечення доступних і безпечних місць для занять фізичною активністю, створення гібридних та цифрових форматів фізичної культури для дітей і молоді, розвитку програм психологічної підтримки осіб, що пережили травматичні події, та системної допомоги елітним спортсменам, зокрема через міжнародні тренувальні центри та підтримку стипендіальних програм. Довгостроковий розвиток галузі потребує узгодження національних політик зі стратегічними рекомендаціями ВООЗ щодо фізичної активності, міжсекторальної координації, сталого фінансування та створення національних систем моніторингу рухової активності й фізичної підготовленості населення.
Авторське право (c) 2025 Олег БАЗИЛЬЧУК, Віра БАЗИЛЬЧУК, Олександр КІВЕРНИК https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ПОПУЛЯРНІСТЬ ЛЕГКОЇ АТЛЕТИКИ В УМОВАХ ВОЄННОГО СТАНУ
Легка атлетика традиційно є однією з базових та найбільш масових спортивних дисциплін, що відіграє важливу роль у фізичному розвитку молоді й становленні спортивної культури. Проте сучасні соціальні та інформаційні трансформації, а також зниження рівня рухової активності серед молодого покоління призводять до поступового зменшення інтересу до цього виду спорту. Особливої актуальності проблема набуває в умовах воєнного стану в Україні, коли психологічні, соціальні та інфраструктурні чинники істотно впливають на спортивні вподобання студентської молоді. Представлено результати анкетування здобувачів вищої освіти щодо рівня їхнього інтересу до легкої атлетики, частоти перегляду змагань, впливу воєнного стану та чинників, що визначають мотиваційні установки. Окрему увагу приділено аналізу динаміки онлайн-пошукової активності за даними Google Trends у 2021–2025 роках, що дозволяє оцінити загальні цифрові тенденції популярності легкої атлетики в Україні та світі. Отримані результати демонструють, що попри загальне зниження інтересу серед частини молоді, зберігається сегмент студентів із стабільною або зростаючою мотивацією, що підкреслює потенціал цього виду спорту як засобу психологічної підтримки й особистісного розвитку у кризових умовах. Дослідження формує аналітичну основу для подальших наукових робіт та розроблення стратегій популяризації легкої атлетики в період воєнного стану та післявоєнного відновлення.
Авторське право (c) 2025 Олег КВАСНИЦЯ https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ОПТИМІЗАЦІЯ ФІЗИЧНОГО ВИХОВАННЯ СТУДЕНТІВ ТЕХНІЧНИХ СПЕЦІАЛЬНОСТЕЙ З УРАХУВАННЯМ МАЙБУТНЬОЇ ПРОФЕСІЙНОЇ ДІЯЛЬНОСТІ
Стаття присвячена пошуку шляхів оптимізації процесу фізичного виховання студентів технічних спеціальностей. Метою статті було визначити умови та характер праці інженерів-механіків, дослідити професійно-значущі психофізичні якості, встановити шляхи формування фізичної культури студентів технічних спеціальностей та визначити ефективні види рухової активності для успішної реалізації цього процесу. Доведено важливість набуття у студентами певного обсягу теоретичних знань для формування навичок правильного використання засобів фізичної культури і спорту в режимі праці та відпочинку, зміцнення здоров’я, ведення здорового способу життя, підтримки високої працездатності. Проведене дослідження показало важливість врахування професіограми під час планування процесу професійно-прикладної фізичної підготовки майбутніх інженерів-механіків. Виокремлено низку видів рухової активності, що за своєю специфікою та властивостями найбільшою мірою сприятимуть розвитку професійно-значущих психофізичних якостей майбутніх фахівців цього профілю.
Авторське право (c) 2025 Роман БОЙЧУК, Василь ПОПОВИЧ https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ФІЗИЧНА ТЕРАПІЯ ПРИ МЕТАБОЛІЧНОМУ СИНДРОМІ (ОГЛЯД ЛІТЕРАТУРИ)
У статті представлено узагальнений огляд сучасних наукових джерел, присвячених ролі фізичної терапії в комплексному підході до лікування та профілактики метаболічного синдрому. Проаналізовано вплив різних видів фізичних навантажень на основні компоненти метаболічного синдрому: інсулінорезистентність, абдомінальне ожиріння, артеріальну гіпертензію та інші. Висвітлено механізми дії фізичних навантажень на метаболічні процеси організму, зокрема підвищення чутливості до інсуліну, нормалізацію ліпідного профілю та зниження рівня системного запалення. Розглянуто рекомендації міжнародних клінічних настанов щодо дозування фізичних навантажень і їхнього поєднання з іншими складовими немедикаментозної терапії. Узагальнено дані про ефективність індивідуалізованих програм фізичної терапії залежно від віку, рівня фізичної підготовки та супутньої патології. Зроблено висновок, що фізична терапія має потенціал не лише зменшувати ризики, пов’язані з метаболічними захворюваннями, а й знижувати навантаження на систему охорони здоров’я, покращуючи якість життя пацієнтів. Ефективність таких втручань пояснюється комплексом фізіологічних, поведінкових та генетичних чинників. Зокрема, фізична активність впливає на чутливість до інсуліну, метаболізм жирів, рівень системного запалення та навіть на епігенетичні механізми регуляції обміну речовин.
Авторське право (c) 2025 Надія КОЛЯДА, Анастасія ШТЕПЕНКО https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ВАЖЛИВІСТЬ ФІЗИЧНОЇ КУЛЬТУРИ ЯК ЕЛЕМЕНТА ФОРМУВАННЯ ГОТОВНОСТІ ШКОЛЯРІВ ДО МАЙБУТНЬОЇ ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ
У статті досліджено ключові аспекти необхідності та важливості формування фізичних якостей у школярів закладів загальної середньої освіти України (далі – ЗЗСО) як складника їхньої потенційної готовності до майбутньої військової служби та захисту незалежності і територіальної цілісності своєї держави. Зроблено акцент на суттєвій ролі мотивації учнів до занять різними видами рухової активності на заняттях з фізичної культури та у позаурочний час. Зазначено, що ця робота буде ефективною за умов створення в ЗЗСО середовища, де рухова активність буде для школярів – цікавою, корисною і доступною, що, в свою чергу може бути забезпечено спільними організаційними зусиллями районних управлінь освіти, молоді і спорту; керівництва Територіальних громад; адміністрацій ЗЗСО, а також відданою і наполегливою навчально-виховною діяльністю вчителів фізичної культури шкіл, гімназій та ліцеїв.
Авторське право (c) 2025 Ярослав ЗОРІЙ, Віктор БОГАТИРЕЦЬ https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
АНТИДОПІНГОВА ОСВІТА У СПОРТІ: ОЦІНКА СТАНУ ТА ПЕРСПЕКТИВ РОЗВИТКУ В УКРАЇНІ (ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ ОПИТУВАННЯ ТРЕНЕРІВ)
Освіта розглядається як базовий інструмент запобігання порушенням антидопінгових правил і як стратегічний напрям розвитку культури доброчесності у спорті. З урахуванням оновлених вимог Всесвітнього антидопінгового кодексу та положень Міжнародного стандарту з освіти особливої актуальності набуває дослідження стану, тенденцій і проблем антидопінгової освіти в Україні. Тренери посідають центральне місце у структурі спортивної спільноти, виконуючи не лише організаційно-методичну, а й освітньо-виховну функцію. Саме вони формують безпосереднє освітнє середовище спортсмена, впливають на його систему цінностей, мотивацію до занять і ставлення до правил чесної гри. Відтак вивчення рівня антидопінгової обізнаності тренерів, їхньої освітньої готовності до інтеграції антидопінгових компонентів у систему спортивної підготовки є необхідною передумовою розбудови дієвої національної системи антидопінгової освіти. Мета дослідження – визначення сучасного стану, ставлення тренерів до змісту й ефективності антидопінгової освіти, окреслення шляхів її вдосконалення в Україні. Методи. Опитування 131 тренера з 46 видів спорту проведено онлайн (Google Forms). Застосовано методи анкетування, аналізу науково-методичної літератури та статистичного узагальнення даних. Результати. Тренери визнають свою ключову роль у формуванні антидопінгової культури спортсменів і підтримують інтеграцію відповідних освітніх компонентів у програми спортивної підготовки, насамперед через діяльність спортивних федерацій, клубів і закладів освіти. Участь у просвітницьких програмах розглядається ними як складова професійної діяльності, що потребує безперервного підвищення кваліфікації. Позитивно оцінюючи цифрові освітні інструменти, тренери надають перевагу інтерактивним і практико-орієнтованим формам навчання, які забезпечують глибше засвоєння знань і формування прикладних умінь. Водночас відзначено нерівномірність участі в освітніх заходах, нестачу координації між інституціями та недостатнє висвітлення технічних і правових аспектів антидопінгової діяльності. Висновки. Тренери демонструють високий рівень усвідомлення своєї відповідальності у формуванні культури «чистого спорту» та виявляють готовність до участі в освітніх програмах. Розвиток антидопінгової освіти потребує переходу від епізодичних заходів до цілісної системи, що поєднує цифрові ресурси з інтерактивними методами навчання та забезпечує сталу участь НАДЦ, спортивних федерацій і закладів освіти у спільному просвітницькому процесі.
Авторське право (c) 2025 Мирослав ДУТЧАК, Катерина КОВАЛЬ https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
"СІРА ЗОНА" ФАРМАКОЛОГІЇ: ОГЛЯД ПЕПТИДНИХ БІОРЕГУЛЯТОРІВ ДЛЯ ВІДНОВЛЕННЯ ПІСЛЯ СПОРТИВНИХ ТРАВМ (BPC-157, TB-500)
Лікування спортивних травм опорно-рухового апарату залишається складним завданням. Це стимулює спортсменів до використання "сірої зони" ринку - нерегульованих речовин, таких як пептидні біорегулятори BPC-157 та TB-500. Їхнє широке анекдотичне використання різко контрастує з їхнім офіційним статусом: обидві субстанції заборонені Всесвітнім антидопінговим агентством (WADA) за класом S0 "Несхвалені субстанції". Мета. Проведення систематичного критичного аналізу наявної наукової літератури та регуляторних документів для оцінки доказової бази, фармакологічних механізмів та ризиків безпеки, пов'язаних із застосуванням BPC-157 та TB-500 у спортивній медицині.. Результати. Аналіз демонструє фундаментальну прірву між доклінічними даними та клінічною реальністю. BPC-157 (фрагмент білка шлункового соку) у дослідженнях на тваринах (напр., на моделях ахіллового сухожилля у щурів) показує потужні регенеративні властивості, пов'язані зі стимуляцією ангіогенезу (VEGF) та міграцією фібробластів. Проте, не існує жодного опублікованого рандомізованого контрольованого дослідження (РКД) на людях, яке б підтверджувало його ефективність чи безпеку при травмах. TB-500 (синтетична версія Тимозину Бета-4) стимулює міграцію клітин та модулює запалення. Попри деякі випробування при інших станах (напр., хронічні рани), його ефективність при спортивних травмах не доведена. Існують теоретичні онкогенні ризики (через стимуляцію ангіогенезу) та ризики "сірого ринку" (забруднення, невідповідність дозування). Висновок. Застосування BPC-157 та TB-500 для лікування спортивних травм у людей є формою нерегульованого експерименту на собі. Існує критична прірва між обнадійливими доклінічними даними та відсутністю доказової бази у людей. Необхідні термінові РКД, щоб вивести ці речовини з "сірої зони" до арсеналу доказової медицини або до категорії науково неспроможних засобів.
Авторське право (c) 2025 Андрій ЧОРНОМИДЗ, Микола КЛАНЦА https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ФІЗИЧНА ПІДГОТОВКА ДО ВИКОНАННЯ ВІЙСЬКОВО-ПРИКЛАДНИХ ЗАВДАНЬ: ПРОБЛЕМИ ТА ПЕРСПЕКТИВИ РОЗВИТКУ
У статті розкрито сутність фізичної підготовки як важливого складника професійної підготовки до виконання військово-прикладних завдань. Встановлено, що вона є цілеспрямованим педагогічним процесом формування фізичної, психофізичної та функціональної готовності. З’ясовано, що ефективність підготовки забезпечується комплексом вправ, наближених до реальних бойових умов. Наголошено на важливості індивідуалізації фізичних навантажень з урахуванням рівня підготовленості. Підкреслено значення персоналізованих тренувальних програм і використання технологій моніторингу стану організму. Констатовано потребу інтеграції фізичної, психологічної та когнітивної підготовки. Зауважено, що подальший розвиток фізичної підготовки потребує індивідуалізації тренувального процесу з урахуванням фізіологічних і психологічних особливостей здобувачів освіти. Узагальнено, що системне вдосконалення військово-прикладної фізичної підготовки є передумовою підвищення професійної спроможності та боєготовності майбутніх фахівців.
Авторське право (c) 2025 Вікторія КОНДРАТЕНКО, Віталій КОНДРАТЕНКО, Світлана ЧЕРЕВКО, Віктор РОДІНСЬКИЙ, Віра ДОРОШ https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ФУНКЦІОНАЛЬНА ОЦІНКА МОТОРНИХ ПОРУШЕНЬ У ДІТЕЙ ІЗ ЦЕРЕБРАЛЬНИМ ПАРАЛІЧЕМ У ФОРМІ СПАСТИЧНОГО ГЕМІПАРЕЗУ
У статті представлено результати комплексної функціональної оцінки дітей віком 6–12 років із церебральним паралічем (ЦП) у формі спастичного геміпарезу, проведеної на підготовчому етапі до початку курсу фізичної терапії з метою формування індивідуально орієнтованої програми реабілітації. Визначення вихідного рівня моторних порушень є ключовою передумовою побудови ефективної реабілітаційної програми, оскільки саме детальний аналіз структури рухових обмежень дає змогу сформувати цілі, засоби та пріоритети фізичної терапії відповідно до індивідуальних можливостей дитини. Для об’єктивізації ступеня порушень загальної моторики та мануальних функцій використано стандартизовані класифікаційні системи GMFCS (Gross Motor Function Classification System) і MACS (Manual Ability Classification System), що забезпечують інтегральну оцінку рівня активності й участі в руховій діяльності. З метою кількісної характеристики мануальної спритності застосовано тест Box and Block, який дозволив визначити ступінь моторної асиметрії між паретичною та здоровою верхньою кінцівкою. Аналіз отриманих даних дав змогу охарактеризувати типову структуру порушень у вибірці дітей із рівнями I–III за шкалами GMFCS і MACS та встановити взаємозв’язки між вираженістю мануальних дисфункцій, зниженням моторної спритності й асиметрією рухів. Статистично достовірних відмінностей між основною та контрольною групами не виявлено, що засвідчує їхню однорідність на стартовому етапі реабілітації. Отримані результати підкреслюють діагностичну, прогностичну та практичну значущість глибокої функціональної оцінки, яка поєднує класифікаційні та кількісні методи дослідження. Такий підхід створює науково обґрунтовану основу для персоналізованого планування програм фізичної терапії, орієнтованих на цільове відновлення моторних функцій і підвищення якості життя дітей із ЦП.
Авторське право (c) 2025 Мирослав ПРИШЛЯК, Зоряна КОРИТКО https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ФОРМУВАННЯ НАВИЧКИ КОМУНІКАЦІЇ ТА СПІЛКУВАННЯ У СТУДЕНТІВ УНІВЕРСИТЕТІВ
У статті розглядається ефективність комунікативних навичок і взаємодії між фізичним терапевтом і пацієнтом як ключового результату реабілітаційних послуг. Зокрема, аналізуються підходи до формування комунікативних навичок у студентів закладів вищої освіти (ЗВО), які включають поєднання вербального та невербального спілкування. Визначено особливості комунікативної компетентності, що є необхідною складовою професійної діяльності майбутніх фахівців у сфері фізичної реабілітації. Метою статті є обґрунтування підходів до формування комунікативних навичок у студентів університетів, що є важливим для їхньої подальшої професійної практики. Підкреслено важливість оволодіння навичками спілкування як істотного елемента взаємодії фізичного (ерго) терапевта, що створює атмосферу довіри і поваги, у якій пацієнти можуть брати активну участь у своєму одужанні. У статті детально розглядаються складові вербальної і невербальної комунікації, їх значення у процесі взаємодії терапевта та пацієнта. Наприклад, вербальне спілкування включає не лише передачу інформації, але й вміння слухати, підтримувати пацієнта та формувати довіру. Невербальні сигнали, такі як міміка, жести та тон голосу, також відіграють важливу роль у сприйнятті інформації та емоційній підтримці пацієнтів. Обґрунтовано переваги комунікативних навичок у процесі планування реабілітаційного процесу, що дозволяє визначати поетапні цілі та досягати ефективних результатів. Встановлено, що комплексний підхід до формування комунікативних навичок може суттєво покращити процес реабілітації пацієнтів, сприяючи їхньому активному залученню в лікувальний процес. Таким чином, стаття акцентує увагу на необхідності інтеграції комунікативних навичок у навчальні програми для студентів, які готуються до роботи у сфері фізичної реабілітації, з метою підвищення якості надання медичних послуг.
Авторське право (c) 2025 Галина КОНДРАЦЬКА, Оксана ПАВЛЮК https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ХАРАКТЕРИСТИКА ФІЗИЧНОЇ ПІДГОТОВЛЕНОСТІ МАЙБУТНІХ ФАХІВЦІВ З ФІЗИЧНОЇ КУЛЬТУРИ І СПОРТУ
Фізична підготовленість молоді, зокрема тих, хто обрав спеціальність «Фізична культура і спорт», – це комплексний феномен, що включає розвиток сили, витривалості, прудкості, спритності, гнучкості, координації, рухової пам’яті, здатності до відновлення. Належний рівень розвитку цих якостей зумовлює успішну професійну діяльність тренера, викладача або організатора фізичного виховання. У статті визначено особливості фізичної підготовленості майбутніх фахівців з фізичної культури і спорту на констатувальному етапі дослідження, вивчено основні проблемні сторони і обґрунтовано доцільність впровадження інноваційних програм фізичної підготовки в освітній процес. Аналіз фізичної підготовленості майбутніх фахівців з фізичної культури і спорту показав, що більшість здобувачів мають показники нижчі за нормативні. Серед студенток найкращі результати були зафіксовані лише у тестах на прудкість (біг на 100 м та човниковий біг 4×9 м), де по 6,66 % отримали оцінку «відмінно», 86,68 % – «добре», а 6,66 % – «задовільно». Це свідчить про переважно середній рівень розвитку прудкості. У стрибку в довжину з місця високі результати мали лише 6,66 % студенток, тоді як 63% показали добрий рівень, а понад 30 % – задовільний. Це вказує на недостатній розвиток швидкісно-силових здібностей. Найгірші результати спостерігались у тестах на витривалість, гнучкість та м’язову силу тулуба й рук. У юнаків також виявлено низький рівень виховання витривалості, гнучкості та сили, хоча у швидкісних та координаційних вправах результати були кращими, проте кількість «відмінних» оцінок залишалася незначною. Загалом інтегральний рівень фізичної підготовленості як юнаків, так і дівчат є нижчим за середній, що свідчить про обмежені функціональні резерви організму.
Авторське право (c) 2025 Валентина ТОДОРОВА, Євдокія ДРАЗІНА, Тетяна КОВАЛЬОВА https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ФІЗИЧНА РЕАБІЛІТАЦІЯ ПАЦІЄНТІВ ПІСЛЯ ЕНДОПРОТЕЗУВАННЯ КУЛЬШОВОГО СУГЛОБУ
Фізична реабілітація пацієнтів після ендопротезування кульшового суглоба є одним із ключових етапів відновного лікування, що визначає функціональний результат операції та якість подальшого життя пацієнта. Вона базується на системному підході, який включає поетапне відновлення рухових функцій, профілактику ускладнень і формування правильних моторних навичок. У структурі реабілітаційного процесу виділяють три основні етапи: ранній післяопераційний, підгострий і віддалений. На кожному з них реалізуються специфічні завдання — від зменшення больового синдрому й набряків до відновлення сили, координації та стабільності рухів. У ранньому періоді застосовуються ізометричні вправи, пасивна розробка суглоба та дихальна гімнастика. Підгострий етап характеризується впровадженням тренажерних вправ, роботи з еспандером і методики постізометричної релаксації. Віддалений період спрямований на вдосконалення ходи, рівноваги й симетрії рухів за допомогою функціональних тренувань і балансувальних вправ. Ефективність фізичної реабілітації забезпечується дотриманням принципів поступовості, індивідуалізації та безпечного навантаження, що дозволяє уникнути післяопераційних ускладнень і скоротити період відновлення. Узагальнення сучасних наукових досліджень свідчить, що регулярні фізіотерапевтичні заняття під наглядом фахівця сприяють підвищенню м’язової сили, поліпшенню функціональної незалежності та відновленню психоемоційного стану пацієнтів. Таким чином, фізична реабілітація після ендопротезування кульшового суглоба є комплексним процесом, який поєднує медичні, фізіотерапевтичні та освітні підходи для досягнення максимальної ефективності відновлення.
Авторське право (c) 2025 Оксана ГРИГОР https://creativecommons.org/licenses/by/4.0