АНТИДОПІНГОВА ОСВІТА У СПОРТІ: ОЦІНКА СТАНУ ТА ПЕРСПЕКТИВ РОЗВИТКУ В УКРАЇНІ (ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ ОПИТУВАННЯ ТРЕНЕРІВ) (PHYSICAL CULTURE AND SPORT: SCIENTIFIC PERSPECTIVE, 2026)
Освіта розглядається як базовий інструмент запобігання порушенням антидопінгових правил і як стратегічний напрям розвитку культури доброчесності у спорті. З урахуванням оновлених вимог Всесвітнього антидопінгового кодексу та положень Міжнародного стандарту з освіти особливої актуальності набуває дослідження стану, тенденцій і проблем антидопінгової освіти в Україні. Тренери посідають центральне місце у структурі спортивної спільноти, виконуючи не лише організаційно-методичну, а й освітньо-виховну функцію. Саме вони формують безпосереднє освітнє середовище спортсмена, впливають на його систему цінностей, мотивацію до занять і ставлення до правил чесної гри. Відтак вивчення рівня антидопінгової обізнаності тренерів, їхньої освітньої готовності до інтеграції антидопінгових компонентів у систему спортивної підготовки є необхідною передумовою розбудови дієвої національної системи антидопінгової освіти. Мета дослідження – визначення сучасного стану, ставлення тренерів до змісту й ефективності антидопінгової освіти, окреслення шляхів її вдосконалення в Україні. Методи. Опитування 131 тренера з 46 видів спорту проведено онлайн (Google Forms). Застосовано методи анкетування, аналізу науково-методичної літератури та статистичного узагальнення даних. Результати. Тренери визнають свою ключову роль у формуванні антидопінгової культури спортсменів і підтримують інтеграцію відповідних освітніх компонентів у програми спортивної підготовки, насамперед через діяльність спортивних федерацій, клубів і закладів освіти. Участь у просвітницьких програмах розглядається ними як складова професійної діяльності, що потребує безперервного підвищення кваліфікації. Позитивно оцінюючи цифрові освітні інструменти, тренери надають перевагу інтерактивним і практико-орієнтованим формам навчання, які забезпечують глибше засвоєння знань і формування прикладних умінь. Водночас відзначено нерівномірність участі в освітніх заходах, нестачу координації між інституціями та недостатнє висвітлення технічних і правових аспектів антидопінгової діяльності. Висновки. Тренери демонструють високий рівень усвідомлення своєї відповідальності у формуванні культури «чистого спорту» та виявляють готовність до участі в освітніх програмах. Розвиток антидопінгової освіти потребує переходу від епізодичних заходів до цілісної системи, що поєднує цифрові ресурси з інтерактивними методами навчання та забезпечує сталу участь НАДЦ, спортивних федерацій і закладів освіти у спільному просвітницькому процесі.
Keywords: освітні програми; антидопінгова діяльність; допінг; тренери; спорт; національні антидопінгові організації