(untitled) (PHYSICAL CULTURE AND SPORT: SCIENTIFIC PERSPECTIVE, 2025)
Пандемія COVID-19 та повномасштабна війна в Україні спричинили взаємопов’язані кризи, що істотно вплинули на громадське здоров’я, доступність і структуру фізичної активності, функціонування освітнього сектору та стабільність спортивних систем. Поєднання тривалих карантинних обмежень, вимушеної ізоляції та воєнних загроз різко змінило поведінкові моделі населення, зумовило зниження рівня рухової активності, погіршення психофізичного стану молоді й дорослих та порушило траєкторії спортивної підготовки на всіх рівнях. У цьому контексті метою дослідження є узагальнення сучасних емпіричних даних, систематичних оглядів і нормативно-аналітичних документів з метою окреслення ключових наслідків пандемічних і воєнних факторів для фізичної культури, масового та елітного спорту в Україні, а також формування рекомендацій щодо відновлення та підвищення стійкості галузі. Отримані результати свідчать про значне зниження загальної фізичної активності та зростання малорухливої поведінки під час пандемічних локдаунів, що супроводжувалося погіршенням соматичного та психоемоційного стану дітей, підлітків і студентської молоді. Подальші воєнні події посилили ці тенденції: було пошкоджено або втрачено значну частину спортивної інфраструктури, порушено роботу освітніх закладів, припинено діяльність спортивних секцій, відбулося масове переміщення населення, а тренери й медичний персонал зіткнулися з труднощами доступу до ресурсів і стабільної роботи. У спортсменів різного рівня спостерігаються тривалі розриви у тренувальних циклах, порушення календаря змагань та підвищене психоемоційне навантаження, що створює ризики для втрати результативності та зниження конкурентоспроможності. Узагальнення даних вказує на необхідність впровадження комплексної стратегії відновлення: оперативного забезпечення доступних і безпечних місць для занять фізичною активністю, створення гібридних та цифрових форматів фізичної культури для дітей і молоді, розвитку програм психологічної підтримки осіб, що пережили травматичні події, та системної допомоги елітним спортсменам, зокрема через міжнародні тренувальні центри та підтримку стипендіальних програм. Довгостроковий розвиток галузі потребує узгодження національних політик зі стратегічними рекомендаціями ВООЗ щодо фізичної активності, міжсекторальної координації, сталого фінансування та створення національних систем моніторингу рухової активності й фізичної підготовленості населення.