(untitled) (PHYSICAL CULTURE AND SPORT: SCIENTIFIC PERSPECTIVE, 2025)
Дегенеративні зміни поперекового відділу хребта є поширеною причиною проведення реабілітаційних втручань. Реабілітацiя є важливою частиною консервативної програми лікування неспецифічного болю в спині. Завдяки знеболюючому ефекту вона зменшує кількість медичних препаратів, поліпшує функціональні можливості і спрямована на профілактику рецидивів. Метою дослідження було оцінити ефективність методів реабілітації, що застосовуються у пацієнтів з дегенеративними змінами в поперековому відділі хребта. Дослідження проводилося у двох групах пацієнтів. У першій групі застосовували апаратну фізіотерапію, фізичну терапію, вправи у воді, в другій – апаратну фізіотерапію, фізичну терапію, тракцію хребта та вправи у воді. Оцінювання ефективності комплексної терапії проводили за допомогою опитувальника Oswestry, шкали ВАШ та функціональних проб: тест Шобера, тест Ласега, тест Biering-Sorensen. Спостерігалося зменшення болю в обох групах спостереження (p<0,001). Зниження індексу непрацездатності становило приблизно 10 пунктів в обох групах. Рухливість поперекового відділу хребта покращилася в середньому на 1,78 см в групі ІI і на 1,61 см в групі I. В обох групах спостерігалося зменшення кількості пацієнтів з неврологічними проявами. Отримані результати обраних функціональних тестів в основному не залежали від характеру проведеного фізіотерапевтичного лікування. Найбільша різниця між групами на користь першої групи була зафіксована в тесті Ласега, але вона не була статистично значущою. Достовірних відмінностей у результатах між групами не було, окрім більш вираженого знеболюючого ефекту терапії в групі I (p=0,032). Фізіотерапевтичні методи мають співставну ефективність у покращенні стану пацієнтів з дегенеративними змінами поперекового відділу хребта. В результаті фізіотерапевтичного втручання зменшуються обмеження працездатності та больовий синдром. Результати обраних функціональних тестів не залежали від виду проведеного реабілітаційного втручання.