(untitled) (PHYSICAL CULTURE AND SPORT: SCIENTIFIC PERSPECTIVE, 2025)
За оцінками Всесвітньої організації охорони здоров’я (ВООЗ), понад 1 мільярд осіб мають різні форми інвалідності, що складає майже 15% світового населення. Війни, інфекційні захворювання, спадкові хвороби, екологічні катастрофи, криміногенні фактори, алкоголізм, наркоманія, нещасні випадки, вроджені дефекти та травми сприяють збільшенню кількості людей з інвалідністю – близько 23 тисяч на день, що становить понад 8 мільйонів осіб на рік. Така значна кількість осіб з обмеженими можливостями вимагає від цивілізованого суспільства розробки ефективних заходів соціального захисту та реінтеграції цих осіб у повноцінне суспільне життя. У цьому процесі основну роль відіграє розвиток нових способів дії та засвоєння соціального досвіду, що є результатом діяльності свідомості. Адаптивна фізична культура є відносно новим напрямом в українській системі освіти та науки, і тому її термінологія, функції, завдання та результати ще знаходяться на стадії розробки. У статті узагальнено наукові підходи до адаптивної фізичної культури, створено єдину систему, що дозволяє структурувати її сутнісні ознаки, види, завдання та очікувані результати, а також запропоновано вичерпну дефініцію цього поняття. Після викладення системи адаптивної фізичної культури розглянуто її зміст з урахуванням сучасної специфіки свідомості та поведінки людства. Специфіка сучасної свідомості полягає в тому, що науково-технічний прогрес створив ілюзію відносної незалежності людства від природних законів, що призвело до віддалення від здорового способу життя. Серед усіх цитованих дослідників лише троє звернули увагу на здоровий спосіб життя як окрему концепцію, а не лише на його складові, що традиційно включаються до фізичної культури. У статті також розглянуто компоненти та структуру здорового способу життя, виявлено, що він за своєю суттю не поступається іншим аспектам адаптивної фізичної культури, тому його можна включити як повноцінну складову цієї дисципліни. Водночас зазначено, який аспект традиційно ігнорується в рамках здорового способу життя. Оскільки здоровий спосіб життя є відносно новим напрямом науки, його концепція недостатньо розроблена навіть для здорових осіб, а для осіб з обмеженими можливостями вона має специфічні вимоги.