ЗАГАЛЬНА ФІЗИЧНА ПІДГОТОВЛЕНІСТЬ ЮНИХ СПОРТСМЕНІВ У ТАЕКВОН-ДО ІТФ - ДАНИЩУК, Сергій; ЯЦІВ , Ярослав; ГНАТЧУК , Ярослав; ДАНИЩУК , Андрій (PHYSICAL CULTURE AND SPORT: SCIENTIFIC PERSPECTIVE, 2024)
Удосконалення фізичної підготовленості таеквондистів повинне проводитися у певних напрямках, визначення яких можливе за допомогою різних методичних прийомів, серед них пошук даних у науково-методичній літературі, проведення опитувань фахівців, вивчення рівня підготовленості спортсменів на різних вікових відтинках. Мета: встановити рівень загальної фізичної підготовленості та його відмінності між юними таеквондистами різних вікових груп. Методи: теоретичний аналіз та узагальнення, педагогічне тестування, методи математичної статистики. Було застосовано тести: човниковий біг 3х10м, біг 30 м з місця, біг 1000 м , підтягування, піднімання тулуба з положення лежачи в сид, кидок набивного м’яча знизу вперед, стрибок у довжину з місця, стрибки на скакалці за 60 с, присідання на одній нозі за 30 с, багатоскоки за 20 с, шпагат поперечний, нахил тулуба вперед, «міст» з положення лежачи, біг вісімкою зі зміною напряму руху, три оберти вперед-три оберти назад, проба Ромберга із закритими очима, відхилення при ходьбі на 5-ти метровому відрізку. До дослідження залучено 45 спортсменів вікових груп: 7–9, 10–11, 12–14 та 15–17 років. Результати. Із дорослішанням серед юних таеквондистів спостерігається поступове достовірне підвищення проявів силових та швидкісно-силових якостей. У віковому відтинку 10–14 років між юними таеквондистами зафіксовано найменшу кількість статистично вірогідних відмінностей у показниках загальної фізичної підготовленості, що може свідчити про потребу пошуку оптимального спрямовування змісту фізичної підготовки. На боці спортсменів вікової групи 15-17 років переваги були за проявами координаційних здібностей, а спортсменів віком 7–9 років – за показниками гнучкості над представниками інших вікових груп таеквондистів. У ряді тестів ми не виявили жодної або лише одну статистично вірогідну відмінність між середньогруповими результатами таеквондистів різних вікових груп. Серед таких тестів та окремих показників були: присідання на одній нозі за 30 с та багатоскоки впродовж 20 с за показником кількості виконаних стрибків, нахил тулуба вперед та відхилення при ходьбі на 5-ти метровому відрізку. Висновки. Можна констатувати, що не для усіх проявів фізичних якостей притаманні лінійні покращення результатів у різних вікових групах юних таеквондистів. Це більш характерно для результатів тестів на прояви швидкісних, силових, швидкісно-силових якостей, та меншою мірою – проявів координаційних здібностей та гнучкості.