(untitled) (PHYSICAL CULTURE AND SPORT: SCIENTIFIC PERSPECTIVE, 2024)
Питання ефективного використання фізичної культури у роботі з дітьми з особливими освітніми потребами (ООП) є одним із ключових напрямів сучасної педагогіки, що поєднує гуманістичні цінності та практичні завдання інклюзивної освіти. Україна, інтегруючись у європейський освітній простір, дедалі більше усвідомлює необхідність створення педагогічних умов, які забезпечують повноцінний розвиток, соціалізацію та інтеграцію кожної дитини незалежно від її індивідуальних особливостей. На етапі початкової та базової загальної середньої освіти фізична культура виступає не лише засобом фізичного розвитку, а й потужним інструментом формування соціальних компетентностей, емоційної стійкості та комунікативних навичок. Мета дослідження – теоретичне обґрунтування та практичне доведення ефективності педагогічних умов використання фізичної культури у роботі з дітьми з ООП. Методи – аналіз наукових джерел, узагальнення педагогічного досвіду, спостереження за навчальною діяльністю учнів, порівняльний аналіз результатів експериментальної роботи. Встановлено, що дотримання визначених педагогічних умов (формування інклюзивної мотивації, опанування теоретико-методичних засад, адаптація програм і завдань, створення позитивного емоційного середовища, підготовка кадрів та використання матеріально-технічної бази) сприяє підвищенню рівня рухової активності дітей з ООП, розвитку їхніх комунікативних навичок, формуванню впевненості у власних силах та зниженню рівня тривожності. Командні ігри та адаптовані вправи створюють умови для співпраці, взаємопідтримки та відповідальності, що забезпечує позитивну соціалізацію учнів. Важливим чинником є професійна готовність учителів фізичної культури до індивідуалізації та диференціації навчального процесу, що потребує глибоких знань у галузі спеціальної педагогіки та психології. Ефективне використання фізичної культури у роботі з дітьми з ООП потребує комплексного та міждисциплінарного підходу, який передбачає співпрацю педагогів із психологами, дефектологами, логопедами, лікарями та батьками. Така взаємодія забезпечує синергетичний ефект, сприяє формуванню соціальних і поведінкових компетентностей та створює умови для гармонійного розвитку й інтеграції дітей у освітнє середовище.a